![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEgQz7cwmesuKYyJ6MQXNZAVNDavorTIF3-iIsSEuQMMOP1gMGB7FZ4AG80Dq44Ukpbu-3ENx16q5AiyVJWDJuc5DaU_n9zcBaK8jrqXA9nkVwgamiTEzfBGiVFWWZmBaVTcEekbRvocazRX/s16000-rw/kako-dani.jpg)
О, како дани кроз прсте клизе...
Од ноћи кад ме је будућност пронашла
У мутној реци у коју скочих сам.
Бескрајну радост у чаши очаја
Да скупим и сам до дна да испијам.
О, како дани кроз прсте клизе...
Сада ме ваља уз речни муљ струја
На дну где тмина светлост упије.
Издао сам сваки излазак сунца
У годинама када младост зрије.
И сад у мени светлости нема.
А бела јата опет лете на југ.
Своја крила шири неки млади ждрал.
Да могу барем да не мислим на њих
И ишчупам из себе сећање и жал.
О, пусте ноћи... О, јутра нема...
У мутној реци у коју скочих сам.
Бескрајну радост у чаши очаја
Да скупим и сам до дна да испијам.
О, како дани кроз прсте клизе...
Сада ме ваља уз речни муљ струја
На дну где тмина светлост упије.
Издао сам сваки излазак сунца
У годинама када младост зрије.
И сад у мени светлости нема.
А бела јата опет лете на југ.
Своја крила шири неки млади ждрал.
Да могу барем да не мислим на њих
И ишчупам из себе сећање и жал.
О, пусте ноћи... О, јутра нема...
Нема коментара:
Постави коментар